Ми розтрощили київське Динамо — 5:0. Перший футболіст, який чкурнув з СРСР у Європу — ним марили Арсенал та Рома
![Ми розтрощили київське Динамо — 5:0. Перший футболіст, який чкурнув з СРСР у Європу — ним марили Арсенал та Рома](https://static.champion.com.ua/champion/images/doc/1/3/161943/131655fe43d50996dca6045b0198fad5.jpeg?w=1920&q=90)
У вищій лізі чемпіонату СРСР він провів 77 матчів і забив 18 голів. Справжнє визнання форвард здобув на своїй історичній батьківщині, куди вирушив із Ташкенту у 1975 році. У 2003-му Васіліс Хадзипанагіс був визнаний найкращим футболістом Греції за останні... 50 років! Унікальне досягнення, якщо враховувати, що Васіліс жодного разу так і не став чемпіоном Греції і лише двічі виходив у футболці національної збірної цієї країни. Причому вперше — у 1976 році, вдруге — у… 1999-му!
У відвертій чоловічій розмові Васіліс Хадзипанагіс згадав, як його Пахтакор громив київське Динамо 5:0, відтворив свій матч за збірну світу і божевільну з фінансової точки зору пропозицію від американського Космосу в 70-х.
Це була сенсація сезону
— Васіліс, як ви опинилися в СРСР?
— Мої батьки — політичні іммігранти. Переїхали з Салонік у Ташкент в 1949 році. Там через п'ять років і народився. У столиці Узбекистану на той час жила велика грецька діаспора.
— У 17 років ви потрапили в головну команду республіки. Як вас називали вболівальники Пахтакора?
— Представники грецької діаспори називали мене Лакіс — зменшувальне від Васіліс. Узбеки — Ходжа, тобто, шанована людина. Пригадую футбольні роки, які провів у Ташкенті, з ностальгією. Пахтакор був міцним середняком елітного дивизіону чемпіонату СРСР — могли попсувати нерви будь-якому гранду.
— Пам'ятаєте свій дебют у вищій лізі?
— Звичайно. Грали, до речі, проти української команди — донецького Шахтаря. Їм тоді свій перший гол забив. Пам'ятаю, як у 1974 році ще у однієї української команди, Зорі, чемпіона країни-1972, виграли 4:2, а забитий мною м'яч визнали найкращим голом місяця. На п'ятачку накрутив чотирьох і забив. Потім ще в журналі "Фізкультура і Спорт" поруч з моїм профілем поставили фото лижника. Написали, що мій дриблінг нагадує рух лижника. Мовляв, лижники, вчіться маневрувати у Хадзипанагіса.
— Напевно, окремим рядком у цьому списку проходить перемога у 1975 році над київським Динамо — 5:0.
— Це був найбільш сенсаційний результат всього сезону. 17 жовтня Динамо приїхало до нас у ранзі чинного володаря Суперкубка Європи. Незадовго до цього українці ефектно обіграли в двох матчах мюнхенську Баварію. Але ми завжди були незручною командою для Динамо.
Перші 20 хвилин кияни взагалі не могли зачепитися за м'яч. Я забив перший гол, потім настала черга Ісакова і Ана. Ісаков зробив дубль за 6 хвилин, Ан — за 11. Пахтакор тоді став єдиною командою чемпіонату, яка змогла двічі обіграти киян — і вдома, і в гостях. У Києві ми обіграли підопічних Лобановського і Базилевича 1:0.
Потім ще над Буряком і Трошкіним, з якими ми разом за олімпійську збірну СРСР грали, посміювався з цього приводу. Мовляв, добре, що в Суперкубку УЄФА Динамо протистояла Баварія, а не Пахтакор. Втім, це був сміх крізь сльози, адже у тому сезоні ми вилетіли з вищої ліги. Хоча роком раніше фінішували восьмими.
— Хто до моменту вашого приходу в Пахтакор був головним авторитетом команди?
— Берадор Абдураїмов — він був старший від нас, забив 95 голів у вищій лізі чемпіонату СРСР. Потім вже ми взяли команду під свій контроль — Міша Ан, я, Володя Федоров. Дуже перспективна у нас була лінія нападу. У 1974 році я дев'ять м'ячів у чемпіонаті забив, стільки ж Володя Федоров. А Міша Ан не тільки голи забивав, але й прекрасні передачі організовував.
— Найбільш принциповими були поєдинки з Кайратом?
— Так, це справжні битви. Для наших партійних лідерів було принципово втерти ніс сусідам. Квитки на такі матчі були справжнім раритетом. Завжди був аншлаг — 40 тисяч глядачів на стадіоні. Та й на інші домашні поєдинки, коли Пахтакор грав у вищій лізі, менше 35 тисяч не приходило.
— Коли дізналися, що Пахтакор у повному складі розбився над Дніпропетровщиною в авіакатастрофі 1979-го, розгубилися?
— Для мене це був шок. Дуже важко все це сприйняв. До цього приїжджав раз на рік у Ташкент, зустрічався з хлопцями, розповідав про своє життя в Греції. А потім вже й зустрічатися було практично ні з ким — майже всі друзі загинули.
Босман грецького розливу
— Не шкодували, що через від'їзд до Греції вам довелося пропустити Олімпіаду в Монреалі?
— У футбольному плані багато втратив. Однак минулого не повернеш. Коли їхав, не знав, який рівень грецького футболу. В СРСР грав за олімпійську збірну. Пам'ятаю, у відбірковому турнірі до Ігор в Монреалі-1976 провів чотири матчі. Забив гол Югославії. Збірна тоді 3:0 перемогла. Двічі обіграли Ісландію — 2:0 в Рейк'явіку і 1:0 вдома, розгромили Норвегію 4:0. Достроково завоювали право зіграти в Монреалі. Приїхав до Греції — дивлюся, там рівень інший, менш якісний.
— А чому поїхали у провінційний Іракліс, а не в столичні Олімпіакос, Панатінаїкос або АЕК?
— Олімпіакос дуже хотів укласти зі мною контракт. Але вони пішли неправильним шляхом. Клуб зробив офіційний запит до Москви, щоб я переїхав в Афіни. Мовляв, Васіліс Хадзипанагіс — грек за національністю, хочемо, щоб він виступав за наш клуб. Тоді такі варіанти не проходили.
У Грецію я переїжджав не як футболіст, а як представник сім'ї іммігрантів, які поверталися на батьківщину. Мої рідні — бабуся, брати і сестри мами — жили в Салоніках. Тому й переїжджав у Салоніки. Іракліс відразу мені запропонував контракт. Я підписав.
![](https://static.champion.com.ua/champion/system/MediaPhoto/photo/1/b/161780/1b9b97ff76e8412bbfafaa4922ee1ba01721603980.jpg?w=1210&q=90)
— Відразу дали квартиру і машину?
— Так, це тоді вже вважалося своєрідним джентльменським набором. Але в 70-х у Греції в футбольному плані панували жорсткі порядки. Гравці отримували невеликі зарплати. Заробити можна було тільки на підйомних за підпис контракту. Однак і тут був свій нюанс.
Уклавши контракт із клубом, футболіст відразу ж зв'язував себе по руках і ногах. Тому що клуб володів правами на гравця протягом... 10 років! Це більша частина кар'єри! Я також потрапив у цей капкан. Підписав дворічний контракт. Не звернув уваги на пункт, що у клубу є право в односторонньому порядку пролонгувати угоду зі мною упродовж 10 років.
— Через два роки ви навіть судилися з Іраклісом.
— І виграв суд. Став Босманом грецького розливу. Домігся того, що цивільний суд обмежив максимальну дію контрактів п'ятирічним терміном. У 80-х вже навіть в Греції ніхто не підписував 10-річних контрактів. Але розірвати контракт з Іраклісом не вдалося. Клуб подав апеляцію, яку потім виграв.
Прощальний матч за збірну — у 45 років
— Чому Іракліс не продав вас в один із клубів Західної Європи? Не було пропозицій?
— Пропозиції якраз були — від Штутгарта, Роми і навіть лондонського Арсенала. Американський Космос у 1976 році взагалі пропонував мені мільйон доларів за підпис під контрактом. Але я тоді вже собі не належав. Арсенал не хотів відпускати з Лондона. В Англії два місяці пробув. Спочатку відновлювався після травми меніска. Потім провів у складі "канонірів" кілька тренувань. Підійшов. Але керівництво Іракліса навіть чути не хотіло про мій продаж — фактично на мені одному трималося фінансове благополуччя клубу.
![](https://static.champion.com.ua/champion/system/MediaPhoto/photo/0/d/161781/0d168135d8d5d5bfe7a45c130117c4191721604039.jpg?w=1210&q=90)
— Маєте на увазі продаж квитків на матчі?
— Так. Відвідуваність Іракліса до і після моєї появи в Салоніках — це різні речі. До моєї появи на домашні матчі приходили 2-3 тисячі уболівальників. Після мого приходу стали продавати по 15 тисяч квитків. Я був улюбленцем публіки. Ходили головним чином на мене.
— Навіщо продавати курку, яка несе золоті яйця — так міркували в Іраклісі?
— Саме так. Та й фанати клубу цього кроку не зрозуміли б. Вони, тільки-но підіймалася розмова про мій від'їзд до Західної Європи, казали: якщо Васіліс Хадзипанагіс поїде, рознесуть на шматки весь клуб. Іракліс із моїм приходом зробив якісний стрибок у результатах. Вже в моєму дебютному сезоні ми виграли Кубок Греції. У фіналі здолали Олімпіакос — цей матч потім в Америці та Австралії у кінотеатрах для грецької діаспори демонстрували. У нас же, як у вірменів — 11 мільйонів греків живуть у Греції, 15 мільйонів розсіялися по всьому світу.
— Але чемпіоном Греції вам так і не судилося стати.
— Для Іракліса це було нереально. Ми двічі поспіль — у 1983 і 1984 роках — брали бронзові медалі. Хоча потіснити з п'єдесталу трьох китів грецького футболу — Олімпіакос, Панатінаїкос і АЕК — було вкрай непростим завданням. Я і в нападі грав, і в півзахисті — потрібно було, щоб паси вперед проходили. Хлопці в команді підтягнулися — при мені трьох гравців Іракліса в збірну Греції запросили.
![](https://static.champion.com.ua/champion/system/MediaPhoto/photo/f/a/161782/fa8fb666f41a3b8ba58f51a04cc83eca1721604083.jpg?w=1210&q=90)
— Причину, через яку ваш роман зі збірною Греції не склався, знаю. Але не можу зрозуміти, чому грецька федерація футболу вас не намагалася відстояти.
— Для мене це також питання. Втім, там невдалий збіг обставин вийшов. Я виступав у неофіційних матчах за національну збірну СРСР. Бєсков мені казав, що маю всі можливості закріпитися в національній команді. Їздив на два турніри.
Один із них проводився у Польщі. Грали тільки представники соцтабору — господарі, Румунія, Болгарія, СРСР. Минуло кілька місяців і 6 травня 1976 року мене в складі збірної Греції випускають на товариську гру проти... Польщі. Суперники мене відразу впізнали. Був скандал. У результаті ФІФА заборонила грати за збірну Греції.
— Але ви все-таки зіграли за еллінів ще один матч — причому в 45 років. Хто був ініціатором вашого запрошення на товариський поєдинок проти збірної Гани 14 грудня 1999 року?
— Федерація футболу Греції вирішила провести гру на мою честь. Це була свого роду сатисфакція за те, що не міг виступати за національну команду у свої найкращі роки. Хотіли, щоб ще раз одягнув футболку збірної Греції. Грали проти збірної Гани. Мене випустили на 25 хвилин. Я сумлінно готувався до цього поєдинку. І каші не зіпсував — віддав гольовий пас. Гра закінчилася нічиєю 1:1.
![](https://static.champion.com.ua/champion/images/doc/5/3/101655/536ce4ac6111f0e8f816dab78834f246.jpg)
15 тисяч греків
— У вашій біографії була гра за збірну світу в червні 1984 року. Здивувалися, коли вас запросили на цей матч?
— Був радий запрошенню. В Америці живе велика грецька діаспора. І коли мова зайшла, кого з футболістів запрошувати з Греції, представники діаспори сказали, що хочуть лише Васіліса Хадзипанагіса. Мовляв, якщо Вася приїде, обіцяємо, що квитки на матч куплять 15 тисяч греків.
Пам'ятаю, коментатор оголошував, що Хадзипанагіс — грек, який народився в СРСР і виступав за ташкентський Пахтакор. Матч відбувся у США. Збірній світу протистояв нью-йоркський Космос. Зі мною в команді грали Франц Беккенбауер, Маріо Кемпес, Кевін Кіган, Пітер Шилтон, Уго Санчес, Фелікс Магат. Я із Паоло Футре вийшов на останні 35 хвилин гри.
![](https://static.champion.com.ua/champion/system/MediaPhoto/photo/f/a/161783/fac0783b70e76bafd1c2d751ae1e427a1721604130.jpg?w=1210&q=90)
— Залишилися задоволені гонораром за гру в складі збірної світу?
— Заплатили 3 тисячі доларів. Нормально. Адже це був виставковий матч, виручка від нього йшла на якусь благодійну програму. А ось коли 15 тисяч етнічних греків встають і скандують твоє ім'я — це неймовірно. Всього на стадіоні було 40 тисяч уболівальників.
— Під час ігрової кар’єри ви забили шість м'ячів прямим ударом з кутового. Відпрацьовували "сухий лист" на тренуваннях?
— Так, причому дуже багато часу на це пожертвував. Але, якщо не помиляюсь, в офіційних іграх забив більше, ніж Валерій Лобановський. У сучасному футболі взагалі дуже рідко можна побачити результативний "сухий лист".
![](https://static.champion.com.ua/champion/images/doc/4/4/119820/44a9821787c6dc9aed5d3d72dab798aa.jpg)
— Свою кар'єру ви закінчили 26 жовтня 1990 року матчем в рамках Кубка УЄФА з Валенсією. Вам у той день виповнилося 36 років. Після цього Іракліс організував вам урочисті проводи. Образа на клуб, який так і не відпустив вас у топ-команду, залишилася?
— Який сенс ображатися? Мене люблять по всій Греції. Більше 10 років тому заснували клубну академію, яка працює під егідою Іракліса. Це наш спільний проект. В академії тренуються хлопці з 6 до 14 років. Всього п'ять команд з різницею в два роки.
А ось проводи дійсно пишними були. Іракліс грав проти команди, у яку увійшли гравці збірної Греції і найкращі легіонери грецького чемпіонату. Проти мене повинні були зіграти Олег Протасов і Геннадій Литовченко, які тоді виступали за Олімпіакос. Вони приїхали на першу гру в Салоніки. Але через проливну зливу прощальний матч перенесли на два тижні. Наступного разу вони чомусь не змогли приїхати.
— До речі, чому в Олега Протасова не склалося в Іраклісі?
— Йому просто не пощастило. Іракліс якраз потрапив у чорну смугу, команда програвала матч за матчем. Ось Олег і подав у відставку. Ми з ним розмовляли. Думаю, якби Протасову дали б ще трохи часу, він би стабілізував гру команди. Мені, до речі, сто разів пропонували тренувати Іракліс, але до тренерського ремесла не тягнуло.
— Чим займалися після завершення ігрової кар'єри?
— Від футболу не відійшов. До академії три роки пропрацював у Федерації футболу Греції. Курував пошук молодих талантів для юнацьких і молодіжної збірних країни. Закінчився контракт, почав займатися будівництвом власної академії. Домовилися з Іраклісом реалізовувати цей проект разом.
![](https://static.champion.com.ua/champion/system/MediaPhoto/photo/d/9/161784/d9b53c4052b99b3e18500a2507a7eee11721604211.jpg?w=1210&q=90)
Особиста справа:
Васіліс Хадзипанагіс
Народився 26 жовтня 1954 року в Ташкенті (Узбекистан). Радянський і грецький футболіст, півзахисник і нападник.
Виступав за команди: Пахтакор Ташкент (1972-75), Іракліс Салоніки, Греція (1975-1991).
За олімпійську збірну СРСР провів 4 матчі, забив 1 гол. У Вищій лізі чемпіонату СРСР провів 77 матчів, забив 18 голів. У чемпіонаті Греції провів 281 матч, забив 62 голи.
Володар Кубка Греції (1976). Фіналіст Кубка Греції (1980, 1986). Володар Кубка Балкан (1985). У 1983 році був визнаний найкращим футболістом Греції. У 2003 році визнаний найкращим футболістом Греції за останні 50 років (час існування УЄФА).
Максим Розенко, Чемпіон