Невиправданий гейт. Чому англійські вболівальники не заслуговували на Саутгейта
![Невиправданий гейт. Чому англійські вболівальники не заслуговували на Саутгейта](https://static.champion.com.ua/champion/images/doc/f/c/161309/fc7c2f0ea6a53cd90b87226dddc8dbb7.jpeg?w=1920&q=90)
Напевно, ви вже знаєте, що Гарет Саутгейт вирішив залишити посаду головного тренера збірної Англії. Попри те, що під його керівництвом "три леви" увійшли до четвірки найсильніших команд на ЧС-2018 і двічі зупинялися у кроці від золота Євро, більшість англійських вболівальників радісно сприйняли новину про відставку Саутгейта.
"Тепер Англія має шанс виграти трофей!", "Нарешті!", "Погані новини для інших збірних", "Англія заслуговує на краще!". Коментарі з таким посилом переважали в соціальних мережах.
Ігор Чернявський з таким підходом уболівальників категорично не погоджується, й має свою версію ставлення до вже колишнього наставника британської збірної.
![](https://static.champion.com.ua/champion/system/MediaPhoto/photo/8/a/161310/8a845d2c0d74775fd6e202dd2acb445c1721262813.jpg?w=1210&q=90)
Насправді цей гейт тривав кілька років, та апогею досяг на Євро-2024. Головний аргумент критиків (а правильніше сказати — ненависників) Саутгейта полягає в тому, що з таким складом Англія повинна демонструвати естетичний, романтичний футбол, а не штампувати прагматичні перемоги з мінімальним рахунком. Але ці люди не розуміють одну просту істину — всі ці роки Саутгейт намагався вигравати турніри, а не призи глядацьких симпатій. І кілька разів він був максимально близьким, але не вистачало якоїсь дещиці.
До того ж, претензія щодо невидовищності часто була притягнута за вуха. Як показувати феєрію в умовах, коли суперники за замовчуванням закриваються у низький блок? Красивий футбол вимагає взаємності намірів. Коли одна з команд налаштована героїчно відзахищати нулі на табло, матч приречений стати найкращим снодійним для футбольних фанатів. На Євро-2024 Англія стикалася з цим у більшості матчів. А в поєдинках із суперниками, які й самі готові діяти ініціативно, проактивно, команда Саутгейта виглядала вже зовсім інакше.
![](https://static.champion.com.ua/champion/system/MediaPhoto/photo/6/f/161311/6f94cb8984af7995114ea352682d13691721262820.jpg?w=1210&q=90)
Вже колишній наставник збірної Англії ніколи не складав враження скандального чи високомірного персонажа, а навпаки — пропускав увесь негатив крізь себе в ім'я команди. Але після матчу зі Словаччиною, в якому англійці врятувалися завдяки "бісіклеті" Беллінгема, не стримався і вступив у полеміку:
"Розумію, що свист спрямований у мій бік. Для команди краще так, ніж це було б проти гравців. Але це створює незвичні умови в роботі. Не бачив, щоб якась інша команда проходила далі та отримувала подібну критику. Розумію це, і не збираюся відступати від цього, але дуже пишаюся тим, як гравці поводяться в таких умовах".
Навіть у цих словах помітна готовність терпіти глузування та приниження заради командного блага. Вже після відставки влучно висловився Гарі Лінекер, який написав, що Саутгейт привив збірній гідність, повагу та єдність.
![](https://static.champion.com.ua/champion/system/MediaPhoto/photo/d/8/161312/d83c7b13ab9ebebc68d5c89c1be9e12a1721262827.jpg?w=1210&q=90)
А от чи вистачає єдності англійським вболівальникам? Сумніваюся. Перед початком чемпіонату Європи було проведено опитування, яке говорить про те, що більшість англійців обрали б перемогу їхнього клубу в Прем'єр-лізі, а не довгоочікуваний тріумф національної збірної. І це при тому, що "три леви" не можуть нічого виграти вже 58 років. У культовій пісні Football's Comming Home (Футбол повертається додому — з англ.) йдеться про 30 років болю, які тривають з ЧС-1966, коли Боббі Чарльтон взяв Кубок світу з рук королеви Єлизавети. Так от, на момент проведення наступного мундіалю цим 30 рокам болю англійських фанатів виповниться 60. І невідомо, чи стане наступний тренер месією, який врятує родоначальників футболу від цієї ганьби.
![](https://static.champion.com.ua/champion/system/MediaPhoto/photo/3/f/161372/3f3765f98808e2b3ba1a96806c23a1ef1721305893.jpg?w=1210&q=90)
А Гарету Саутгейту по-людськи хочеться побажати успіхів у подальшій тренерській кар'єрі. Він заслуговує на те, щоб увійти в історію не як герой мемів, а тріумфатор.